Oglašujte vaš izdelek ali pa znamko tukaj, kontaktirajte nas še danes.
Hrana je bila včeraj zares dobra.
Ste ugotovili, kaj je bil tisti hrup sinoči?
Verjetno je bil veter.
In tisti grozni hrup ladijskih siren. Grozno!
Ja, pri močnem zahodniku zna biti res strašljivo.
Na pomoč! Na pomoč!
Torta!
Kaj, hudiča, se dogaja?
Harco!
Na pomoč!
Kje si? Na pomoč!
Dovolj! To je zadnjikrat! Izginite z moje ladje!
Nočem vas več videti. Izginite!
Ni to upravnik hotela?
Samo malo! Prihajam!
Kaj? Bilo je smešno, ne?
Ne skrbi. Nihče nam nič ne more, sploh pa ne upravnik.
Niti s čolnom ne bi znal upravljati.
Jaz se sploh ne bojim tega povzpetnika.
Nihče se nas ne more znebiti. –Tukaj smo in tu bomo ostali.
Prejšnji mesec je bilo 30 % manj gostov, Wim. To je dejstvo.
Iščem rešitev, ga. Hanson. –Imam večerjo z županom.
Gotovo bova govorila o sidrišču za drugo leto.
A to bo težko, če bodo ljudje tu nenehno videvali duhove.
Kmalu bomo ostali brez gostov, in ti moraš nekaj storiti glede tega.
Razumeš?
Reši to! Takoj!
"Starejši par končno osvobojen duhov"
Sem dobil g. De Koninga?
Lepo. Morda bo slišati čudno, toda, saj ste res lovec na duhove?
Kličem z ladje "Rotterdam". Tu imamo težave.
BOBBY IN LOVCI NA DUHOVE
Lepa je, mar ne? –Čudovita.
Zakaj ta ladja ne pluje več? –Upokojena je.
Zdaj služi kot hotel in kongresno središče.
Thomas, pomagaj tisti gospe … –Mama …
Daj.
Lepa ladja, ne? Moral bi jo videti v zlatih dnevih.
Od tod se je slišalo premikanje parnih turbin.
Odlično, novi gosti! Noro bo!
Odlično je.
Počakajte.
Kaj je notri? Kamenje? –Izvoli, za nosača.
Kdo je na vrsti? –Lahko jaz?
Ne, ti si na vrsti. Prestraši tisto žensko, da bo skočila iz kože.
Toda ne maram maltretirati ljudi.
Nemogoče! Saj to je zabavno.
Veš, kaj je tvoja težava? Nimaš moči volje.
Poglej njega. Gremo!
Nemogoč si. Res si nemogoč.
Tistega tipa poznam od nekod. Toda, od kod?
G. De Koning!
Zadetek! –Kaj? Kdo je on?
Lucas de Koning, profesionalni lovec na duhove. –Res?
Njegovo fotografijo sem videla v časopisu na Wimovi mizi.
Ojej!
Uspelo mu je!
Globoko sem vdihnil in pihnil v lase …
In? –Kaj, in?
Si že stopil v stik z duhovi? –Ne.
Toda jaz jih že čutim. –Neumnost. Tu jih ni. Poglej.
Ne skrbi, tukaj so. –Ta aplikacija ne deluje.
Lepo!
Ob sedmih gremo jest v restavracijo, prav?
Razgledat si grem ladjo. –Ne, lahko se izgubiš.
Mama, na ladji smo. Kam, misliš, da lahko grem?
Thomas, ne bo bolj zabavno, če bomo ladjo odkrivali skupaj? –Ja.
Tu je kartica za vstop v sobo. Ne izgubite je.
Thomas!
Se vidimo kasneje. –Adijo.
Jaz bom prva. –Sanne!
Ojej. Priznati moram, da je zelo lepo tu. –Ja.
Bom govoril s Sanne? Sinoči je uporabljala ploščo "ooja". –Prosim?
Ploščo za klicanje duhov.
Misliš na ploščo "ouija". –Ja, ploščo "ouija".
To me ne moti, samo pospravi naj jo na svoje mesto.
Pogreša mamo, samo to.
Ja, toda mama ji je umrla pred več kot 10 leti.
Išče vzornico.
Ja, toda razumeti mora, da z mrtvimi ne moreš stopiti v stik.
Kaj potem počnem jaz?
Preganjaš duhove iz človeških misli. To je nekaj povsem drugega.
Hočem, da se enkrat pogovoriš ti z njo, ne vedno jaz.
Vse bo v redu.
Poskušat grem ujeti Wima Schönberga.
Koga? –Wima Schönberga, upravnika ladje.
Kdaj moramo biti v restavraciji?
Ob sedmih. –Ne smeva iz sobe!
Ti pa se ne smeš dotikati plošče "ouija".
Samo pogledat grem, do kdaj je odprt muzej.
Ne smeš! –Lahko!
Če boš ti tiho, bom tudi jaz. Dogovorjeno?
Thomas!
Thomas, ostani tu!
Torej, to je hčerka lovca na duhove.
Sploh ni tako strašna. –Ja, tudi ti nisi.
Toda, ti si duh. –Nisva dogovorjena z drugimi?
Sva … Takoj pridem.
G. Schönberg? –G. De Koning, dobrodošli!
Sta vam sobi všeč?
Odlični sta. Hvala, ker ste povabili tudi mojo družino.
Malenkost. Saj to je hotel. Ste že rezervirali dopust?
Ja, hoteli smo v Texel.
Za vašo ženo smo rezervirali "Sky Room", kjer lahko slika.
Kdaj lahko začnete z lovom na prikazni?
Na duhove. Naj vam pojasnim.
Ne lovim jih. Tako bi se samo pojavili nekje drugje.
Sem njihov vodič. Lahko bi rekli, da sem šepetalec duhov.
Niste po telefonu obljubili, da se jih boste znebili?
Prav imate. Poskrbel bom, da vas ne bodo več nadlegovali.
Lahko dobim tloris ladje, da lahko začnem iskati?
Kaj?
Kraje z visoko koncentracijo aktivnosti duhov.
Je dovolj natančen? –Ja, v redu bo.
Kako dolgo bo to trajalo? –Obvestil vas bom.
Thomas!
Thomas! Thomas!
Thomas!
Je kdo tu?
Ne slišim te.
Ti mene slišiš?
Si duh?
Kul. Jaz sem Sanne. Pa ti?
Ne veš, kako ti je ime? Kako je to mogoče?
Ljudje vedo, kako jim je ime, ne?
Duhovi ne vedo?
Počakaj, morda ti lahko pomaga moj oče. On je … Kaj je?
Poznaš mojega očeta? Počakaj!
Kar smej se, kreten. Ne veš niti, kako ti je ime.
To bi lahko bilo …
Tu je!
Ne dela.
Ja …
V redu.
Izgini!
Izgini in pusti nas pri miru! –Tako je!
In ne vračaj se več! –Ja, točno tako.
Ste tudi vi duhovi? –Kaj misliš?
Slišim vas. –Tudi ti znaš govoriti, ne?
Kako, da vas lahko vidim? –Ker hočemo tako.
Če tega ne bi hoteli, nas ne mi mogla videti.
Razen v ogledalih. –Ja, razen v ogledalih.
In odbojnih površinah. –Ja.
In razen, če ima kdo poseben dar …
Tudi moja mama je videla duhove. –To vse pojasni.
Kje je tisti fant? Tisti v delovni obleki.
S svetlimi lasmi in lepimi očmi. –To je velika skrivnost.
Nikoli je ne boš izvedela.
Živjo, Sanne. –Tukaj si!
Ravno sem ji razlagala, da nisi tu. Veš, kdo je ona?
Hčerka lovca na duhove. –Vem.
In prišla je razkrit naše skrivnosti. –Prosim?
Ja, taki so lovci na duhove. Potuhnjeni!
Neumnost. Pomagati vam hoče na drugi svet.
Na drugi svet?
Na drugi svet. Kaj veš o tisti luči?
Vsi gredo na drugi svet. To je običajno.
Mojemu očetu lahko zaupate, ker vam hoče pomagati.
Nikomur ne zaupam!
Po gosti megli se ne pluje brez kompasa.
Lahko uporabite sonar. –Tako je.
To dekle nas poskuša zvabiti v nevarne vode.
Kaj ste pričakovali od hčerke lovca na duhove?
Vsi so enaki. –Samo pomagati vam hočem.
Odidi, smrtnica. –In ne vračaj se.
Seveda se ne sme vrniti. –Biti moramo jasni.
Drek!
Saj sva bila jasna, ne? Morala bi ostati v sobi.
Oče, samo zanimalo me je, do kdaj je odprt muzej.
Sanne?
Sanne? –Ja.
Dobro je.
Poglejte, ognjemet!
Sanne, pridi.
Poglejte zelenega.
Poglejte!
Gremo zdaj do muzeja, prosim?
Veš, kje je? –Ja, tam.
Videti je bilo, kot da si nekaj videla na palubi. –Kaj? Kdo? Jaz?
Daj, no, poznam te. Vem, kdaj kaj skrivaš pred mano.
Saj mi ne boš verjel. Še sama komaj verjamem.
Sanne, tvoj oče sem. Povej mi. –Mislim, da sem videla duha.
Nisem presenečen. –Res ne? –Ne.
Tudi tvoja mama jih je videla. Včasih sem bil ljubosumen nanjo.
Res? Kul!
Eden od duhov je fant mojih let, a ne ve, kako mu je ime.
To je mogoče. Verjetno gre za starejšega duha.
Nenehno se oddaljujejo od svoje preteklosti.
Nekoč se sploh ne spomnijo več, da so včasih bili ljudje.
Takrat lahko postanejo nevarni. –Res? –Ja.
Toda … –Kasneje ti bom razložil. –Prav.
Zaprto je. Zamudili smo. Vrnili se bomo jutri. Prav, Thomas?
Mama, lahko potem dobim sladoled? –Sladoled?
Pravkar si pojedel sladico. –Niso to nekakšne počitnice?
Ja …
Hej, fant!
Si na sprehodu z družino? –Ja. Mama, to je Martha.
Uživate? –Zelo!
Thomas je hotel v muzej, vendar je zaprt.
Thomas, veš, kje je soba 318?
Ja, po stopnicah navzgor in levo. –Gre lahko kdo z mano?
Izgubila sem se.
Martho lahko pospremita do sobe in se vidimo zjutraj na zajtrku.
Toda, muzej je zaprt.
To je moj najljubši kraj na ladji. Ta vrata pa so vedno odklenjena.
Lahko storimo to? –Saj nikogar ne motimo, ne?
To je fotografija prve posadke na ladji. Poznam imena vseh.
Kdo je to?
Znan mi je. –Ta fant?
Bobby je. Delal je v strojnici.
Kaj počnete tu? –Iskali smo sobo 318.
Ja, toda potem smo se izgubili. –Soba 318 je …
Na drugi strani. –Ja. –Sem ti rekla, babica. To je muzej.
Izgubili smo se. Oprostite.
Gremo!
Pozabi to punco, fant. Sploh te ne opazi.
To ni res. Opazi ga.
Hočem reči, kaj bo z njim? Ona je otipljiva.
Kaj je ona? –Živa!
S takimi se ne mešamo. Saj to veš, mar ne?
Poleg tega je njen oče lovec na duhove. Hitro se jih moramo znebiti.
Sicer bomo postali tavajoči duhovi. Tega pa si ne želimo, ne?
To bi bilo dobro ime za našo skupino. "Tavajoči duhovi".
Morajo oditi oni ali mi?
Mislim, da morajo oditi oni! –Tako je!
Enkrat in za vselej jih moramo pregnati s te ladje.
Ne! Gotovo obstaja drugi, boljši način.
Res? O čem razmišljaš? –Ne vem še.
Se mi je zdelo.
Morda bi se moral pogovoriti s tistim dekletom. –Tisto dekle!
Dovolj o njej! To je naša ladja. Naše mesto je tu.
Nocoj bo na "Rotterdamu" biti strašljivo!
Ja! –Čas je za zabavo!
Poglejte! –Kakšna aplikacija je to?
Ojej! S pametnim telefonom lahko vidi svoje kosti. –Kako?
To ni smešno. Gremo!
Čudovito. Fanta kričita glasneje od punc!
Ogenj!
Pazi, lonci!
Fanta, gremo! Bežimo!
Piščanec je pripravljen.
Halo?
Sanne? Thomas?
Napačna številka za bujenje.
Morda pa ne.
Duhovi!
Srček … Ne še. Ni se še zdanilo.
Najprej morate vrniti kartico.
Mi lahko pomagate?
Gospod, počakajte v vrsti. Dajte mi svojo kartico.
G. Schönberg, nam lahko pomagate? –Pomirite se.
Storili bomo vse, da bi čim prej rešili težave.
Dobro jutro, recepcija.
G. Schönberg, kliče vas ga. Hanson.
Ja, ga. Hanson? Ja, ga. Hanson.
Oprostite, ga. Hanson! Tudi jaz ne vem, kaj se je zgodilo sinoči.
Ja, poskrbeli bomo za to.
Ja, poiskal bom novo kuhinjsko osebje.
Na svidenje, ga. Hanson!
Smo prišli prezgodaj ali še vsi spijo?
Ti ne boš ničesar?
Nimate sladkega kruha? –Ne.
Lucas, ni to upravnik?
Pol gostov je odšlo. Kako, da so duhovi še tu?
Duhovi? –Ne, sloni!
Sinoči so na glavo obrnili celo ladjo! To morate rešiti danes.
Če ne boste, bom poklical nekoga drugega. Razumete?
Takoj se bom lotil dela. –Najprej bo pozajtrkoval, gospod.
Ja, najprej bom v miru pozajtrkoval.
Takoj! Rešite nas duhov ali pa se poslovite od zaslužka.
Vseeno se bom lotil dela. –Kam greš ti?
Pomagat očetu. –Ne, tu boš ostala. Sanne!
Živjo, Thomas! –Živjo, Martha!
Živjo, Els! –Živjo! –Je vse v redu?
Se vama lahko pridružim? –Seveda.
Oče, kaj boš storil? –Duhove bom premestil na drugi svet.
Za to sem plačan. –Toda stori, kot moraš, prav?
Kako to misliš? –Zdiš se jezen. –Nisem, samo mudi se mi.
Obljubi, da jih boš premestil kot je treba, čeprav se mudi.
Srček, nimam časa. Kdo ve, koliko teh prikazni … –Duhov!
Prav, duhov. … koliko jih moram pregnati.
Oprosti, toda ne morem drugače. –Oče!
Mami to ne bi bilo všeč. –Ne mešaj mame v to.
Oprosti, tudi jaz jo pogrešam. A ne moreš je vpletati v to.
Nič nima s tem. To bom naredil na svoj način.
Oprosti, ljubica. Nisem jezen, samo …
Gre za stare duhove in to mi nič ne olajšuje stvari.
Denar pa zelo potrebujemo.
Vedno si mi govoril, da si vzameš dovolj časa, da jih premestiš.
Ali ne misliš tako? –Seveda, da mislim.
Prav imaš, toda kako naj se potem čim prej rešim duhov?
Če ne bo uspelo meni, bo upravnik vzel nekoga drugega.
Lahko govorim z njimi.
Če ne bodo hoteli sodelovati, jih bom moral pregnati skozi vrtinec.
Kaj si rekla? Da lahko govoriš z njimi?
Poglej, moj komunikator. Izgubil sem ga. –Pustil si ga nekje.
Vendar dobro dela. –Meni ni nikoli delal.
Meni je! Če hočeš, ti bom omogočila, da govoriš z duhovi.
Jih res slišiš? –In vidim.
Lahko jih prosiva, naj nehajo strašiti. –Misliš, bodo hoteli?
Če jih lepo prosiva. –Mislim, da je to nemogoče.
A lahko poskusiva. Nimava drugih možnosti.
Lahko jih prosiš, naj se malce potuhnejo,
da se bom lahko pripravil in jih premestil.
Odlična zamisel. Storila bom to.
Zelo sem ponosna na vas.
Vsa čast! Nagnali smo jim strah v kosti.
Jutri pa bo veliki finale. Le kakšna bo recenzija?
Kaj počneš tu?
Pomagam vam. –Ti pomagaš nam?
Izgini, neumen otrok. –Izgini, če ti je življenje ljubo.
Ne, ostala bom. Zaradi Bobbyja.
Bobbyja?
Ja, mislim, da sem to jaz.
Ja, ti si Bobby. Ime mu je Bobby.
Ima ime? –Seveda, vsi ga imate.
Vendar ste jih pozabili in to je lahko nevarno.
Samo malo. Kako veš, da mi je ime Bobby?
Ni tako? –Ja, ko si izgovorila moje ime …
V hipu sem se spomnil marsičesa. Videl sem ogenj. Požar.
Delal si v strojnici.
Zato si v kombinezonu. To bi lahko ugotovila sama.
Toda, kako … –Samo malo.
Tudi jaz bi rada vedela svoje ime. Imam ime? –O, ne.
Mislim, da sem jaz najdlje na tej ladji. Kdo sem?
Punca, imam ime?
Tišina!
Če hočete, da vam pomagam, morate tudi vi pomagati meni.
Ne poslušajte je. Poskuša nas ujeti v past.
Kot da ne vem, kakšni so ljudje.
Verjamem, da nam hoče pomagati. –Jaz ji čisto nič ne zaupam.
Kdo je za? –Nihče. –Jaz sem za.
Rad bi vedel, zakaj nenehno kolcam.
In zakaj me nenehno zebe. –Lepo.
Ugotovila bom, kako vam je ime, vi pa se danes potuhnite.
Prosim?
Moj oče se bo lahko pripravil in vam pojasnil, kaj bo počel.
Jaz pa bom raziskala, kako vam je ime. –V redu.
Sploh ni v redu. Jutri je veliki finale.
Hočem, da pokličeš tega človeka. –Erica Mastersa?
Polovica gostov se je zjutraj odjavila, drugi pa že odhajajo.
To je res, a zdaj je vse pod nadzorom.
Ni, kreten. Če ne bi bil mož moje sestre, ne bi niti čistil palube.
Počel boš, kar bom rekla jaz. Razumeš? Takoj ga pokliči.
Zmlel bo te duhove. Brez milosti se jih bo rešil.
Naj ta golazen izgine z moje ladje!
Kam naj se postavim?
Lahko tja.
To bo serija dvanajstih portretov
običajnih ljudi za novo pisarno Evropske zveze.
Ti si popoln dvanajsti model.
Lepo, da ti je mož omogočil vse to.
Res je, ne smem se pritoževati. Čeprav zdaj ni preveč miru.
Zaradi sinočnjih dogodkov? –Ne samo zaradi tega …
Te skrbi za Sanne?
Ja, Sanne je iz Lucasovega prvega zakona. Zelo ljubka je.
A nista tako blizu, kot bi si želela.
Dobro opazuješ. –Rada opazujem ljudi.
Tudi jaz, kot slikarka.
Ja …
Bobby, tu piše.
SS Rotterdam je plul pred Grenlandijo 10. junija I. 1961.
Ob 14.30 je na ladji izbruhnil požar. –Ja.
Požar! Požar!
Kapitan ni hotel, da bi se požar razširil.
Je varno? –Ja.
Zato je zaprl protipožarna vrata.
Bobby, ostani tu!
Zdaj se spomnim, kako sem umrl.
Nikoli si nisem drznil pisati mami in zaradi tega mi je zelo žal.
Morda je še živa. Jo poskusim poiskati na Googlu?
Ne vem, kakšna je bila. –Nič hudega. Gotovo te bo hotela videti.
Počakaj, tvoja mama je. Morda je še živa.
Ko sva se z Lucasom poročila, je Sanne hotela biti nenehno sama.
Ali pa z očetom, seveda.
Včasih opazim, da jo zanimajo okultne stvari.
To razumem.
Rada bi vedela, kdo je in od kod prihaja.
In kakšna je bila njena pokojna mama. Zato tudi jaz prihajam pogosto sem.
Na to ladjo? –Moj sin je umrl na tej ladji.
Bobby. Pobegnil je od doma, ko je imel 14 let.
To se je odločil naglo, po enem od prepirov z očetom.
Šele kasneje smo izvedeli, da je dobil službo tu, v strojnici.
Bil je zelo pameten.
Sam se je naučil brati s pomočjo stripov.
Poskušala sem ga poiskati, povsod sem ga iskala.
A sem prepozno izvedela, kje je. –Grozno!
Ne morem si oprostiti. Bobby je bil zelo mlad.
Ti potem ni težko biti tu?
Ne, to mi daje uteho.
Včasih imam občutek, da je Bobby tu.
Danes mi je slikanje šlo dobro. Naredila sem dobro skico Marthe.
Fascinantna ženska! –Martha ve vse o tej ladji.
Res je. Veš, zakaj? Njen sin Bobby je delal ne tej ladji.
Kaj si rekla? Da je Bobby Marthin sin? –Ja, zakaj?
Bobby je na ladji. –Sanne …
Kako to misliš? –Tukaj je.
Ljubica, mislim, da se motiš … –Sanne hoče povedati, da …
Bobby je en do duhov. Pravkar sem govorila z njim.
Ne ve, da je njegova mama na ladji. –Sanne, nehaj!
Nehaj že enkrat s tem.
Sanne!
Oprosti, nekaj sem morala reči. Vidi kar ne obstaja.
Ne, ljubica, prav ima.
Sanne! –Sorbet. –Oba sta zame.
Kava je za vas, predvidevam. –Ja.
Zato se v strojnici ne počutim prijetno.
Tudi meni ni všeč tam.
Zaradi tega, kar se je zgodilo tam. Zdaj pa vem tudi tvoje ime.
Res? –Ja.
Ime ti je Benno.
Benno! Ja, to je moje ime. Benno!
Dober občutek, ne? –Ja, rad bi izvedel več.
Kdo sem, od kod prihajam.
Sanne bo našla tudi naša imena, ne? –Ja.
Še vedno čakate tistega otroka? Ne morete ji zaupati.
Obljubila je. –Človek je.
In ljudem ne moreš zaupati.
Toda, Bobbyju je povedala, da je delal tu v strojnici.
Z Bennom. In da sta bila nekoč človeka.
Morda smo tudi mi delali na tej ladji.
Ta otrok vas spravlja ob pamet.
Na ladji hočem mir, in to lahko dosežemo le na en način.
Ne, ne bomo strašili. Obljubili smo. –Obljubili?
Če se ona ne drži svojih obljub, zakaj bi se morali mi svojih?
Ni nam treba.
Sanne!
Oprosti, ker sem odšel.
En hip sem srečen, drugič žalosten. Počutim se kot …
Človek. –Ja! Čudno, ne?
Ko si duh, ne čutiš ničesar in potem …
Kaj je bilo? –Nič.
Jokala si. Vidim.
Jezna sem, ker mi ne verjame.
Kdo? –Els.
Je to tvoja mama? –Moja mama je umrla.
Els je očkova nova žena, a se vede, kot da je moja mama.
Rada bi se zaščitila. Morda se boji. –Česa?
Da te ne izgubi. Els je edina mama, ki jo zdaj imaš.
Morda jo skrbi, ker govoriš z duhovi.
Moja mama je mrtva.
Tako kot jaz, Benno in drugi.
Toda mi hodimo tu, tvoja mama pa ne. Kako to?
Bobby, tvoja mama je na ladji. Morda si tu, da bi jo spoznal.
Lahko se povežem z njo. –Ne, to bi bilo …
Imaš priložnost, za katero bi jaz dala vse.
Zelo rada bi še enkrat govorila z njo.
Toda … Morda imaš prav.
Morda bi moral storiti to.
Toda … Potem moraš tudi ti nekaj storiti.
Obljubi, da boš dala Els priložnost.
Prav.
In? –Nikjer je ne najdem.
Vrnila se bo kot vedno. –Mislim, da se počuti malce zapuščeno.
Vem, a ne moreš pričakovati od mene, da verjamem v duhove.
Vem, da ti je težko, toda … –Si kdaj videl duha?
Ne, a to ne pomeni, da ne obstajajo.
Vem, da lahko zares stopim v stik z njimi.
Pokažem jim pravo pot in jim najdem mir.
De Koning!
Odpuščen si. –Prosim?
S tem trenutkom. Poklical sem nekoga drugega.
Eric Masters.
On se vsaj ne boji biti oster do duhov.
Jutri vas nočem več videti tu. Razumete?
Spakirajte in izginite.
Sanne! –Kdo je to? –Eric Masters in njegova ekipa.
Pustila si nas na cedilu.
Gremo!
Lepo, da ste prišli. Wim Schönberg.
Skrajni čas je, da ukrepamo. Hočem dostop do vseh prostorov.
Seveda.
Kje je notranji bazen? –Sem, prosim.
Oprostite, tu je kajenje prepovedano.
Česa ne poveste.
Gremo!
Lepo!
Eric!
Lucas, stari! Je vse v redu?
Oprosti, neumno vprašanje. Slišal sem, da si spet zašuštral.
Nisem, bilo je dobro. A ker si prišel ti, gre lahko vse k vragu.
Predaleč greš s svojimi metodami. –Res je.
Kdo je to? Tvoja hčerka?
Podobna si mami.
Bojevita kot ona.
De Koning, duhovi spadajo na drugi svet in pika.
Ja, a ne na tak način. –Še vedno si mehkužec, kaj?
Ti bi jih povabil na čaj, objel, jih tolažil …
Golazen so. In pika.
Tvoj pentagram iz soli in podobno niso dovolj.
Tvoje metode so zastarele. Zdaj bi rad delal v miru. Lahko?
Seveda. Vsi morate takoj zapustiti ta prostor.
Tudi duhovi čutijo. –Odlično.
Potem bodo čutili, ko jih bom nagnal skozi vrtinec.
Skozi vrtinec?
Ja, to je hitra in boleča pot na drugi svet.
Lucas bo pojasnil, kako deluje. Saj nima drugega dela.
Vrtinec. Preženite duhove.
Ne moreš jim storiti tega, Masters. Poskrbel bom, da ti ne bo uspelo.
Res? Kako boš storil to? Me prav zanima!
Do polnoči jih ne bo več tu.
Greva.
Poslušajte, Schönberg … Kam lahko spravim nekaj stvari?
V avli so omarice. –Premajhne so.
Potrebujem nekaj večjega, take višine.
Ja, imam nekaj takega. Za kaj?
Imava nekaj ur preden ta bo ta kreten, ta podlež
zmel duhove v vrtincu.
Drhtiš! Obleci se.
Grem po svoj kovček in se dobiva tu.
Skupaj bova zaustavila Erica Mastersa!
Sanne, hvala bogu! Odhajamo. Martha bo šla z nami.
Kje je oče? –Moral bi priti sem po kovček.
Ni prišel?
Ne. Vedela sem, da ne bi smeli priti sem.
Thomas, pokliči očeta. –Ni signala, poglej!
Pomirimo se, drugače bomo spet pritegnili tiste grozne prikazni.
Sploh niso grozni. In niso prikazni, temveč duhovi.
Nekateri so zelo prijazni. Tako kot Bobby.
To je vaš sin, ne? –Sanne! Nehaj s temi neumnostmi.
Vedela sem. Vedela sem!
Vsak dan čutim njegovo prisotnost. –Martha, ne skrbi!
Poskrbela bom, da se Bobbyju ne zgodi nič. Thomas, pridi!
Počakajta! Kam gresta? –Poiskati očeta.
In zaustavit Erica Mastersa! –Ne, Sanne! Ostanita tu!
Thomas!
Kje bova iskala? –Povsod.
Verjetno so ga skrili. Nočejo, da jih ovira.
Kdo so oni? –Mastersovi ljudje, seveda. Kdo drug?
Sanne, počakaj! Veš, kako velika je ta ladja?
Ne, a veš ti.
Zadovoljna?
Zdaj imamo dva lovca na duhove. Ta se zdi hujši.
Kaj počne? –To ni videti v redu.
Kje je Sannin oče? Morda nam lahko pomaga.
Benno, pojdiva poiskat Sanninega očeta.
Kaj si rekla? –Nekdo mora sprejemati odločitve.
Kje bi lahko bil? –Kako naj bi to vedel?
Razmisli! Kam bi ga skril ti?
Obstaja vsaj tisoč krajev, kamor nihče ne hodi.
Sanne? –Bobby? Kje si?
Bobby, moj oče je izginil. Veš, kje je?
Ne. –Ne boj se, to je samo duh.
S Thomasom ne moreva sama preiskati ladje. Moraš nama pomagati.
Bobby, Mastersa lahko ustavi le moj oče.
Druge bom prosil, naj nam pomagajo, a moraš storiti kaj.
Nekateri se vznemirjamo zaradi vrtinca.
Kul!
Prinesite kolute in filtre.
Resonator 3. 1.
In? –Nič!
Nemogoče. Vrtinec nas bo zmel.
Hej! Spet ti?
Kaj je to?
Glasovi duhov, ki se vrtijo v vrtincu.
Res? Super! –Ne boš nič storil?
Lahko pogledam? Pokaži.
Pusti me!
Mali, vrni se. Hočeš, da poškodujem tvojo sestro?
Zlomil ji bom roko, me slišiš?
Pusti me!
Izvoli.
Masters!
Pusti me! Monica!
Vse gre narobe. Bobby!
Si ga našel?
Kako, da vrtinec ni vplival nate?
Bil si mu zelo blizu. –Tudi jaz ne vem.
Našli smo tvojega očeta. –Res?
Kje je? –Pridi!
Tukaj je? Kaj je to? Videti je kot …
To je mrtvašnica. Tu so hranili ljudi, ki so umrli na morju.
Mislim, da smo tu notri bili tudi mi. –Oče!
Kako je? –Živ je, a ne moremo ga rešiti brez ključa.
Thomas, ostala bom tu, ti pa pojdi z mamo po ključ do upravnika.
Čim prej.
Če bo šlo tako naprej, bomo vsi izginili.
Mislim, da še vedno obstaja možnost.
Mama, odpri! Jaz sem! –Thomas, tu si! Kje je Sanne?
Vse je v redu, samo deset minut me ni bilo. –Sta našla očeta?
Ja, vendar je v življenjski nevarnosti. Pridi, hitro!
Ja, poklical sem Mastersa. Zaposlen je …
Halo?
Dober večer, g. Schönberg. Prišli smo se pritožit.
Tega ne morem ustaviti, lahko pa kaj storite vi.
Borite se! Uprite se. –Kako? Samo duhovi smo.
Tako je! Ste kdaj slišali za duhovno moč?
Poglejte Bobbyja. Nanj to ne vpliva tako kot na vas.
Kako? –Glejte.
Bobby, tvoja mama vedno nosi medaljon s tvojo fotografijo.
Tako je vedno s tabo, ker te ima rada.
Kako veš za medaljon?
Videla sem ga.
Čim prej moramo ugotoviti, kdo ste, da se lahko uprete.
Mislim, da ste vsi umrli na ladji, zato morajo podatki obstajati.
Poglejte, kaj sem našel. Del razstave "50 let Rotterdama".
Poglejte, to sem jaz.
Bila sem v "Grand Showu". Pevka sem bila!
Ime mi je bilo Bernadette.
Pa jaz? Gotovo sem imela glavno točko.
Gotovo je bilo tako.
Tu je program "Grand Showa". To si ti!
Dorothee. –Čudovito! Vedela sem.
Kaj sem bila? Plesalka, pevka, igralka? Gotovo slavna igralka.
Ne, prižigala si luči in ljudem kazala sedeže.
Oprosti, tako piše. –To ne more biti res.
Nemogoče. Rojena igralka sem.
Vsi smo mislili tako. A si bila le hostesa.
Hitro iščite naprej. Poiskati moramo vaša imena, da se okrepite.
To je škandalozno! Tudi duhovi so gostje, vi pa jih preganjate.
In mojega moža ni že eno uro, vi pa ne storite nič!
Prisežem, da … –Mama, imam jih!
Dobro! –Počakajte! Vrnite se!
Pojdita. Jaz bom ostala tu. Nisem več tako hitra. –Res? –Ja.
Greva!
Bobby je tu. Vedela sem!
Z Aristide sva izvajala čarovnije. Bil sem čarodej.
Jaz pa sem požiral ogenj. –Zmrznil sem v reševalnem čolnu.
Lepo, a če bi kuhar Robert skrbel za jajčno solato,
ne bi umrli zaradi salmonele!
Niste umrli zaradi salmonele, ampak zaradi alkohola!
Veste, zakaj? Ker sem bil depresiven zaradi tvoje odvratne hrane.
Daj, no?
Sanne!
Els, Thomas! –To so … –Ja, mama. Duhovi so. Jih še nikoli nisi videla?
Dobro, zdaj si jih. Pohiteti moramo.
Hitro, pohitite! Očka je tam. –Očka!
Srček, si tu? Lucas? –Bom pogledal.
V redu je, a težko tiha. –Eden od teh ključev je pravi.
Mora nam uspeti. –Ladja je velika.
Srček, drži se. Rešili te bomo. Daj!
Zabarikadirajte vrata!
So stranska vrata zaklenjena?
Ojej! Eric Masters je skoraj končal s pripravami.
Uspelo mi je!
Očka! –Srček?
Potrebuje več prostora.
Nekaj moramo storiti. Zdaj ali nikoli!
Proti Ericu Mastersu nimate nobenih možnosti!
Zakaj?
Ga poznaš?
Spoznala sem ga na seansi. Bila sem duh, on pa medij.
Ujela sva se. Mislila sem, da sva prijatelja.
Zaupala sem mu, on pa me je le zasliševal.
Povedala sem mu vse o našem svetu. Česa se bojimo in …
Te podatke je uporabil za razvoj svoje opreme.
Nimamo nobene možnosti.
Jaz ga bom ustavil. –Kako?
Ne vem še, kako. Bom videl. Počutim se zelo močnega.
Bobby, vrtinec te bo zmel. –Sanne ima prav.
Nobenih možnosti nimamo. Nobenih!
Razen, če … –Kaj?
Razen če se Bobby materializira. –Kaj to pomeni?
Bobby mora prevzeti trdno obliko.
To lahko stori le enkrat in za to potrebuje veliko energije.
Prav, storil bom to.
Materializiran duh postane zelo močen.
Nekaj časa lahko preživi v vrtincu. A vedeti moraš to:
V materializiranem stanju ne moreš ostati dolgo.
Po tem boš šel naravnost na drugi svet.
Na drugi svet?
To pomeni, da ne bom nikoli več videl mame?
Saj je vseeno. Gotovo me noče več videti.
Zakaj misliš tako? –Močno sem jo razžalostil.
Pobegnil sem brez besed. –To je res Bobby, Marthin sin!
Storil bom to. –Prav. Očka, kaj moramo storiti?
Potrebujemo veliko prostora. –Velika plesna dvorana!
In zelo veliko soli. Prinesite vso sol iz kuhinje.
Midva greva po Martho. Thomas, pridi!
Tako, potrebujemo vašo pomoč. –Prav.
Prav?
Bobby, stati moraš na sredini.
Zdaj ste na vrsti vi.
Vemo, kaj moramo storiti.
Sem rekel, da bi morali uporabiti naš generator.
Drek!
Tam!
V redu.
Vklopite ga.
V redu!
Vedno zaupajte v svoje moči. Gremo!
Oče, kam je odšel Bobby?
Kako je to mogoče? Kako si … –Ker je Lucas pametnejši od tebe!
Kaj? –Veliko se moraš še naučiti!
Kaj počneš?
Si znorel? Daj mi to!
Nikar! Pazi! Človek si!
To, Bobby!
Je uspelo? –Poglej okoli sebe.
Pod temi vrati je Bobby umrl.
Vem, Martha. A imam dobro novico zate.
Nekdo te pričakuje v veliki plesni dvorani.
Ste … –Smo, pridi!
Očka!
Živjo.
Mama?
Bobby? Kako je to mogoče?
Živ si! –Samo še malo.
Moj dragi Bobby!
Čas je, Bobby.
Mislim, da moram oditi.
Toda zdaj, ko sem te videl, je to v redu. Pripravljen sem.
Hvala! –Ne, hvala tebi!
Če bom videl tvojo mamo … –Povej ji, naj ne skrbi.
Els je zame tu najboljša mama.
Hej!
Kaj čakate? Vse moramo pripraviti.
Kaj …
To si ti, Eric!
Se me spomniš, prijatelj? Gotovo se me.
Lepo, da si prišel na našo stran. Dobrodošel!
Poglej!
Hudiča, kaj ste storili Ericu? –Mi? Nič!
A saj veste, kakšen je. Nenehno je zaseden.
Zelo je zaposlen s svojim delom.
Ne bodi žalosten. Tu je super. –Ja, vedno se zelo zabavamo.
Izberi karto, a ne povej katere.
Ne, ne, on ima raje glasbo.
Fantje! Ena, dve, tri, štiri!
MEDIATRANSLATIONS
Prosimo ocenite te podnapise na Pomagajte ostalim uporabnikom izbrati najboljše podnapise